Ensiferum, Freedom Call a Dragony 28. 1. 2026 v Brně

Tue, 24 Feb 2026 22:48:59 +1100

Minulý rok Arkona, letos Finntroll, Korpiklaani a hned další týden Ensiferum. Ani na tomto koncertě dalších severských velikánů jsem nesměl chybět. Brno poslední dobou opravdu přeje folk metalu. A poslední z mých oblíbených kapel, Dalriada, byla pro změnu na Heathern Striku.

Letošní rok je opravdu štědrý, a to sotva začal. Bylo jasné, že 28. ledna nesmím chybět na Flédě, abych si konečně mohl užít Ensiferum jako fanoušek. Když jsem je viděl poprvé, v roce 2016 ve Zlíně, kapelu jsem ještě neznal. Jel jsem kvůli Kataklysmě, ale i tak jsem si Ensiferum užil.

Tehdy jsem k nim napsal:

Návštěva Kauflandu (a zoufalé hledání posledních pár kousků pečiva) chvíli zabrala, a tak jsem Ensiferum neslyšel celé. Čehož upřímně lituji, protože byli sakra dobří. Folk metal jako žánr samozřejmě znám, ale nemám ho tolik naposlouchaný.

Kataklysm, Ensiferum, Iced Earth 18. 12. 2016 ve Zlíně - Recenze

A letos? K tomu se ještě dostaneme. Tentokrát jsem dorazil s krátkým předstihem, aby mi neunikla jediná písnička žádné z kapel. Dragony jsem neznal vůbec, Freedom Call jen podle jména, ale Ensiferum sami o sobě stáli za to, abych tam šel i sám, kdyby nikdo nechtěl se mnou. To se samozřejmě nestalo a během prvního vystoupení jsme se tam s kolegy postupně našli.

Dragony je rakouská powermetalová kapela s dívčími lead vokály. Tedy normálně nebývá, ale dnes byla. To je žánr, který si pustím spíš jako kulisu, ale na koncertě si rád rozšířím obzory o nové interprety. A že jsem rozšířil! Skladby byly melodické, svižné a chytlavé, prostě milé na poslech. Některé tóny místy falešné, ale aspoň měl člověk jistotu, že nejedou z playbacku. Chytlavost skladeb se lineárně zvyšovala po pár posledních hitech musím říct, že si od nic rád poslechnu celou diskografii. Hrát začali včas, dokonce trochu přetáhli. Ale to už byl čas vystát frontu na pivo.

Jako druzí nastoupili na pódium němečtí Freedom Call. Další typický power metal, já v nich slyšel Helloweeny snad v každé druhé skladbě. A to rozhodně není špatná věc! I tady občas zpěvákovi ujížděly tóny, ale výborně to vykompenzoval prací s publikem a energickým vystupováním. Jako zajímavost jsme se dozvěděli, že je prý v Americe zvolili jako nejvíc "happy" metalovou kapelu na světě. No nedivím se. Happy rozhodně byli.

V devět hodin přišla na řadu hlavní hvězda večera. Měli hrát asi hodinu a tři čtvrtě, ale všichni jsme tušili, že tak tomu nebude. Spíš tak hodinku a půl, jak se nakonec splnilo. Příjemná změna oproti předchozímu koncertu, kde Finntroll i Korpiklaani hráli přibližně hodinu. Ensiferum to rozjeli už od začátku; starší skladby, novější, hitovky, prostě všechno. Většinu mých oblíbených mi zahráli, takže ani na setlist jsem si nemohl v nejmenším stěžovat. První kapela večera, kde nikdo nezpíval falešně. A to zpívali čtyři z celkových pěti členů; frontman growl, klávesák čisté vokály a kytarista s basákem chorus. Nazvučení bylo téměř perfektní, výběr skladeb také, délka ideální; prostě vše dokonalé, jak má být.

A můj letošní verdikt? Byli mega dobří.